"Den unga flickan satt blickstilla i biktstolen"-
-"och hörde sin fars stövlar skrapa som krita mot kyrktrappan"-
-"sedan avtog ljudet, och försvann helt. Hon kände prästens närvaro... "
Den fredagen i februari, läste jag en novell på min författarkurs-
-skriven av eleven James Leer, som levde instängd i sin mörka värld.
"Hon bet sig i läppen, blundade, satt knäpptyst. "
James berättelser var lika muntra som han själv.
Jag var okoncentrerad. Kanske för att min fru lämnat mig den dagen.
-Några kommentarer? -Fast jag hade blivit lämnad förr...
James klasskamrater vet hur sårbar en författare är-
-så de framförde finkänsligt sina synpunkter.
Vad är det med er katoliker?
Seså...kom med nåt konstruktivt nu.
-Vad säger du, Howard? -Den var hemsk.
Hans berättelser får en att vilja ta livet av sig.
Det var väl inte direkt nån konstruktiv kommentar.
-Ja, Hannah? -Jag tror vi missar nåt här.
Hannah Green - en begåvad författare som bodde hos mig.
Insiktsfull, snäll och gick alltid i röda cowboystövlar.
Jag hade aldrig sett henne utan dem.
Han respekterar oss tillräckligt för att glömma oss - modigt.
Bra, Hannah. Och tack för i dag. Glöm inte bort Ordfesten i helgen.
Ni som kör VIP-folk till partyt ska vara hos förvaltningschefen 17.30.
Tack ska du ha. Är allt väl med honom?
-Jag tror det. Är allt bra med dig? -Visst... Hur så?
Ville bara kolla.
Släck lyset, tack.
Det var skönt att sitta i bilen ensam - så jag fick rensa skallen.
I kväll började Ordfesten, en årlig pratsammankomst för författare.
Min redaktör Terry Crabtree skulle komma.
Han ensam hade kämpat för min roman, Mordbrännarens dotter-
-och den hade gjort oss båda kända. Men det var sju år sen-
-och jag var ännu inte klar med min nästa bok.
Terry gav blanka fan i Ordfesten, han ville se vad jag sysslade med.
Jag var tvungen att hålla honom på avstånd.
-Crabtree, hur är läget? -Kul att se dig, Tripp.
-Jag tar väskan. -Hälsa på min nya vän, Antonia...
-Sloviak. -Trevligt att träffas.
Jag bjöd med Antonia i kväll.
Terry berättade om dig på planet. Väldigt intressant.
Jag förklarade bara hur en bok blir till - vad vi gör.
Jag svettas blod i fem år och han rättar min stavning.
-Precis vad han sa. -Vi känner varann rätt väl. Sju år...
Jag har ofta flugit och hoppats få nån som hon intill mig.
-Hon är transvestit. -Du är påtänd.
-Hur går det med boken? -Bra, den är klar...
-Bara några saker jag ska finslipa... -Bra! Jag kanske kan få kika på den.
-Jag är i ett viktigt skede... -Du var ju nästan klar...?
-Ja, men det är några detaljer... -Jag ska inte pressa dig.
Det är mig de pressar.
-Vad i hela friden är det där...? -Det är nog en tuba.
-Har du köpt den här bilen...? -Nej, jag fick den av Jerry Nathan.
-Han var skyldig mig pengar. -Han är skyldig mig pengar med.
Din parfym, Antonia... är det Cristalle?
-Ja. Hur visste du det? -En ren gissning...
Ordfestens kickoffparty hölls alltid hos Sara och Walter Gaskell.
Hon var förvaltningschef - hon övervakade universitetet.
Hennes man förestod engelska institutionen, och övervakade mig.
-Vilket fint växthus. -Det är mrs Gaskells hobby.
-Det trodde jag du var. -Sluta, jag har mist en fru i dag.
Du hittar snart en ny. Nån ung, vacker - det är de alltid.
-Hej, allihop. Kul att se dig, Terry. -Förvaltningschefen ser strålande ut!
Förlåt... De här förbaskade skorna är omöjliga att gå i.
-Man får öva. -Jag tror inte vi har träffats.
Antonia Sloviak.
Poe, Poe...
Sluta, Poe!
Är det Walters hund?
-Vem skäller han på nu? -På mig. Han är blind.
Sluta genast!
-Vi måste prata lite. -Just det.
-Tar du upp kläderna till gästrummet. -Ja då, om jag visste var det låg.
Jag kan visa. - Terry...
Visst...vi går in. Poe får visa oss runt.
-Den är ny, va? -Walter har just fått den inramad.
Du först.
-I morse... -Jag är med barn.
Jag är säker.
Det var...en överraskning.
Vet Walter...?
För Walter blir det nog lite mer än en överraskning.
-Emily lämnade mig i morse. -Det har hon gjort förr.
Hon har lämnat rummet, men alltid kommit tillbaka.
Då får vi väl skilja oss från våra respektive, gifta oss och få barnet?
-Enkelt... -Ja...jätteenkelt.
Doftar det Cristalle? Gud, jag har samma parfym som en transvestit.
-Visst är hon transvestit? -Annars ser Terry till att hon blir...
-Har han frågat dig om boken än? -Ja.
Och...? Tänker du säga som det är?
Nej. Kanske, jag vet inte vad jag ska göra.
Inte jag heller.
DiMaggios resultat överträffar nog allt inom alla sporter.
Ingen slår det.
-Den stackars kraken... -Fast han är blind klarar han sig bra.
Jag brukar inte dricka i vanliga fall.
Men det här var en helvetesdag.
Nu fick jag konfronteras både med Saras man och hans hund, Poe.
Du har hälsat på min vän, ser jag.
Trots sin fina utbildning visste dr Gaskell inget om sin fru och mig.
DiMaggio representerade rent bildligt maken som slugger.
Men Poe fattade direkt vad jag höll på med.
Alla kvinnor önskar på sätt och vis att de var Marilyn Monroe.
Jag håller verkligen med.
Q... Q var rik, Q var berömd.
Q var klar med en roman var 18:e månad. Jag hatade honom.
Mina bästa skrev jag på mindre än fem, så jag är lite konfliktfylld.
Fråga om han är konfliktfylld när det gäller huset i Hamptons.
Hannah har fått noveller publicerade, så damma av ditt bästa material.
-Du sa inte att du skrev. -Ni frågade inte.
-Vad tyckte du om bearbetningen? -Väldigt litterär...
Douglas Triddley, Amherst. Jag har använt din bok som kurslitteratur.
Då förstår jag att den fortfarande trycks...
Ett bra tag sen han skrev den...
Där är du... Jag trodde att jag hade en Lafite-Rothschild -75 till Q.
-Han ska ju tala till 500 personer. -Så du vill smörja honom...
Är han nöjd är jag nöjd.
James...?
Det är en leksakspistol. Min mamma vann den i en spelhall i Baltimore...
-...när hon gick i katolsk skola. -Den ser riktig ut.
Man skjuter knallpulver med den. Men de gör inte remsorna längre.
-Min turmaskot. En del har hartassar. -Och du har ett vapen...
Nej tack. Jag vill inte tappa kontrollen över mina känslor.
Jag tänkte inte gå hit, men härom- kvällen var jag med Hannah på bio-
-och hon skulle ju gå, så därför kom jag.
-Träffas du och Hannah...? -Nej, varför tror ni det?
Lugn, jag är inte hennes pappa.
-Hon gillar gamla filmer, som jag. -Vad såg ni?
Flykten till Söderhavet med Tyrone Power och Frances Farmer.
-Frances Farmer blev galen. -Det blev Gene Tierney också.
-Det låter som en bra film. -Det var det.
-Ni är inte som de andra lärarna. -Du är inte som de andra eleverna.
Jo, på skrivarkursen i dag... förlåt att jag lät det spåra ur.
De avskydde den. Mer än nåt annat.
Det gör inget, jag skrev den på en timme.
-Menar du det? Det är ju otroligt. -Jag har svårt att somna.
Det är då jag tänker ut mina historier.
-Fryser du? -Lite.
-Ska vi inte gå in? -Det är ännu kallare där inne.
-Det har du nog rätt i. -Jag tittade på växthuset.
Jag ville se det. Det ser himmelskt ut.
-Himmelskt...? -Jag såg en film.
Den utspelade sig i himlen, alla var vitklädda och bodde i glashus.
Jag borde gå nu.
-Adjö, professor Tripp. -James...gå inte.
-Det är en sak jag vill visa dig. -Jag missar bussen.
Det är värt det. Tro mig.
-Jag ska hjälpa er. -Tack ska du ha.
Kom.
-Hallå där! Åker du med mig, James? -Nej, han åker med mig.
Du kan väl skjutsa Crabtree och hans vän. Var är de...?
Här är vi!
Men hejsan...
James - min redaktör, Terry Crabtree.
James vet det där om George Sanders.
Vi pratade om hur han tog livet av sig.
Tabletter - 25 april 1 972, på ett hotellrum i Costa Brava.
-Det var värst... -James kan alla skådisars självmord.
-Räkna upp dem. -Det är så många.
-Ta några - de kända. -Pier Angeli, 1 971 , tabletter.
Donald Barry sköt sig själv 1 980. Charles Boyer, 1 978, tabletter.
Charles Butterworth, 1 946, bilkrasch - en olycka, men han var upprörd.
Dorothy Dandridge, tabletter, 1 965. Albert Dekker, 1 968, hängde sig.
Han skrev en förklaring på magen. William lnge, koloxid, 1 973.
Carole Landis, tabletter. G Reeves, "Stålmannen" på TV, sköt sig.
Jean Seberg, tabletter, 1 979. Everett Sloane, han var bra - tabletter.
Margaret Sullavan, tabletter. Gig Young sköt sig och hustrun 1 978.
-Det är många fler. -Helt obekanta...
-Du tog dem i bokstavsordning. -Min hjärna funkar så.
Följ med ut sen, vi har ett stamställe.
-Jag vill nog hem. -I din ålder vill man inte hem.
En lärare är med - se det som ett studiebesök.
-Är det verkligen den? -Jajamän.
-Den hon hade när hon gifte sig. -De säger det...
-Känn på den du. -Får jag det?
Vad liten hon var. De flesta vet nog inte det.
Vilka smala axlar...
Så fin den är...
Det var nog enda gången hon hade den...den dagen.
Vad lycklig hon måste ha varit då.
Den har nog dr Gaskell betalat mycket för.
Walter berättar aldrig för Sara hur mycket han betalar för sånt här.
Ni måste vara verkligt god vän med henne, eller hur?
Rätt så... Jag är god vän med hennes man också.
Ja, eftersom ni kom in i garderoben, och får vara här i sovrummet.
Just det...
Nu får vi raska på. James...
Hur är det, James?
Förlåt mig...
Det beror nog på... att jag såg den där jackan.
Den ser så ensam ut... där den hänger i garderoben.
Jag är nog bara lite deppig i kväll.
Jag är också lite deppig i kväll, James.
Ni menar...för att er fru lämnat er?
Hannah nämnde nåt om det.
Ja, det är lite komplicerat. Vi måste nog gå nu.
Såja, såja...snäll vovve...
Såja, Poe...duktig vovve!
Lugn och fin...
Fan, James... Du har skjutit dr Gaskells hund.
-Jag var ju tvungen... -Du kunde väl slitit bort honom!
-Han var ju helgalen, han anföll er! -Lugna dig...bli inte hysterisk nu.
Har ni en spegel? Det är bästa sättet att se om nån andas.
Hunden är död, James. Tro mig - jag vet hur en död hund ser ut.
Vad ska vi göra nu?
Först ska du ge mig din lilla knallpulverpistol. Seså...
Professor Tripp, vad ska vi göra med...den?
Jag försöker fundera ut hur jag ska tala om att jag dödade deras hund.
-Ni? -När familjens vovve blivit mördad...
...vill ägaren inte höra att det var en student som gjorde det.
Vill hon höra att det var en lärare, då?
Jag har fast tjänst.
-Han är fortfarande varm. -Benen först.
Ett rejält bagageutrymme.
En tuba, en resväska, en död hund och ett handbagage får precis plats.
Precis vad de säger i reklamen. Crabtree, jag vet att du har...
-Vems tuba...? -Miss Sloviaks.
-Får jag fråga en sak om henne? -Svaret är ja.
-Så er vän Crabtree är homosexuell? -För det mesta och ibland inte...
Vad har vi här...? Det verkar vara...
Det kära kodeinet - det ska väl döva smärtan i vristen.
-Vill du ha? -Nej tack, det är bra som det är.
Det var väl därför du stod där ute med pistolen i handen - allt är bra.
Du verkar må jävligt prima...
Förlåt att jag sa så.
Ska vi göra ett nytt försök...?
Ett nöje att få presentera bestseller- författaren-
-Quentin Morewood, mer känd som "Q" .
Jag...
...är författare.
Som författare inser man att alla har nåt att berätta; alla man möter-
-har ett uppslag till en bra bok. Det har förmodligen alla här.
Men hur går man vidare? Vilken är bron mellan inspirationsflödet-
-och det färdiga verkets fjärran strand?
Tilltron. Man måste tro på sin berättelse.
Tro på att man har medel att berätta den-
-och tro på att den noggrant vävda strukturen man skapar, håller.
Tro på att det ska finnas nån som är intresserad av berättelsen.
Jag kommer strax.
Grady...
Nu hände det igen, va?
Är det...
-Är det över där inne? -Nästan. Kan du sätta dig upp?
-Vad är det? -Inget, jag har bara vrickat...
Det är nåt jag måste berätta. Nåt som är svårt.
Res dig, jag orkar inte kravla på golvet.
-I kväll... -Jag vet vad du ska säga.
-Det tror jag inte... -Du älskar Emily.
Hon är ung, vacker och din fru, du kan inte lämna henne.
-Men hon har ju lämnat mig. -Hon kommer tillbaka.
Därför ska jag... inte behålla det här barnet.
Tänker du inte behålla det?
Det går inte. Det inser väl du också?
Jag har svårt att... Men jag vet hur mycket du...
Fan ta dig för att du inte försöker. För det skulle kunna gå...
Vi måste gå nu.
Vems pistol är det?
-En souvenir från Baltimore... -Den är tung. Luktar...krutrök.
Knallpulver.
Träffad...
Jag älskar dig, Grady.
Dörrarna lät så. Det var så pinsamt, de fick bära ut honom.
-Hur mår han? -Han refererar bara.
De var på väg till herrtoan, men skulle de hinna i tid?
Crabtree och Leer - det ska vara du som sammanför dem.
Vänta här.
-Jag behöver skjuts. -Jag kör dig.
Det finns en förklaring.
Kunde ni inte kastat en sko på stackaren?
-Antonia... -Tony. Nu när jag är hemma.
Tony...beklagar att det inte blev som du hoppats med Terry...
Glöm det. Din vän verkar... samla på udda sexpartner.
Han kallar det nog en vana. Han gör saker slentrianmässigt.
-För att hans karriär gått åt pipan? -Har han sagt det?
Han har inte haft nån bra bok på fem år-
-och alla i New York tycker att han är en nolla.
Men han är säker på att din bok är så bra att han kan behålla jobbet.
Du är ingen sån där författare som bara skriver en bra bok.
Kör in här.
Jag måste åka och rädda James Leer.
Du borde nog åka hem. Du ser ut att behöva räddas själv.
-Tjena, Grady! -Hur mås det?
En dubbel Dickel med is, tack. Jag sitter där borta.
-Är det där bara öl? -I princip.
Fast ni två har nog gjort en liten räd i Crabtrees farmaceutiska förråd.
-Var är alla? -Sara och Walter ville hem till Poe.
-Han är ju helt väck. -Han har skrivit en bok.
-Han började på höstterminen. -Skrev klart den på jullovet.
-Är han bra, då? -Inte än.
-Jag ska läsa den i alla fall. -Lägg av, han är en av mina elever.
-Och jag tror inte han är... -Jo då. Jag ser mig själv i honom.
Det är mer komplicerat än så. Och han har gjort nåt dumt i kväll.
-Han bör inte bli sexuellt förvirrad. -Det är just vad han behöver.
-En dubbel Dickel med is. -Oola...
Tack, Oola.
Skål.
Herregud, ser du det jag ser? Där borta... Kom igen, du först.
Ordförande i James Browns hårklubb. Han är boxare - flugvikt.
Nej, jockey. Han heter Curtis Hardapple.
Vernon Hardapple. Ärren är från en häst. Han föll av under ett lopp.
Han är tablettmissbrukare. Bor hemma hos mamma.
-Och har en lillebror som... -...sköter hästar och heter Claudelle.
Mamman anser att det är Vernons fel att han dog.
-För att... -För att...
Han dödades när gangstern Freddy Nostrils skulle skjuta hans häst.
Claudelle ställde sig i vägen.
Vernon...där borta, var inblandad i dådet.
-Bra... -Ja, han hörde allt vi sa.
-Kom, du ska dansa med mig. -Nej.
Jo, kom nu.
Jag har läst Mordbrännarens dotter igen.
Den är så fin, Grady. Du skriver så naturligt.
Som om alla dina meningar bara legat och väntat där uppe i språkhimlen.
-Man tackar. -Och jag älskar det du skrev till mig.
Men jag är inte den lilla dununge du tror.
Hoppas det inte är sant. Världen behöver dunungar.
Grabben behöver en stor Coca-Cola.
-Jag ska hjälpa er. -Vi har honom! Gå till bilen.
På det viset... Ge mig nycklarna till bakluckan, jag har grejer där.
Den kärvar lite, jag fixar det.
Som du vill...professor Tripp...
När du har kört James hem - kolla hur han mår innan du åker.
-Om jag bara visste var han bodde... -Vet du inte var James bor?
-I nån lägenhet, har aldrig varit där. -Det var konstigt.
James är konstig. Hans faster bor i Sewickly Heights.
Fast det var visst inte hennes hus, hon jobbade visst bara där.
-Vad säger han? -Hans ryggsäck...
Den där fula gröna saken. Den är nog kvar där inne.
-Fan, han glömde kvar den i aulan. -Min ryggsäck!
Han får knoppa över hos mig.
I det skicket han är i kan du ställa in honom i garaget.
Om du känner för att prata sen är jag vaken.
-Hallå...öppna bakluckan nu! -Jag kommer!
Är det här din bil?
Den här -66:an Ford Galaxie 500 - är den din?
-Du snackar skit, den är min! -Du misstar dig.
Gå hem till mamma nu, Vernon!
-Vad glor du på? -På dig.
Åk, din glädjedödare! Åk nu.
Vad är det med dig? Grabben var ju medvetslös!
-Vems fel är det? -Jag försökte få honom lugn!
Bromsa, Grady!
-Vad vill han? -Backa!
-Kör runt honom. -Jag tänker stoppa er!
-Vad nu, då?! -Det är enkelriktat.
Kör!
Se upp, han är här igen.
-Vad vill han nu? -Väntar han också på en bok...?
Du kan ju köra över honom.
-Vad fan var det där? -Jag fick just huven intryckt.
-Vänta här, jag kommer strax. -Vart skulle vi ta vägen?
Ett ögonblick.
Professor Tripp...
Ni ska väl hämta ryggsäcken... Traxler...Sam.
Jag såg manuset i väskan, så jag fattade...
Kärleksparaden. Då var det sant - skitungen hade skrivit en bok.
-Är den bra? -Jag vet inte...kanske.
Jaha... Ute i nattmörkretjagade en bokförläggare runt efter byte-
-med en bestsellerförfattare vid sin sida och en död hund i bakluckan.
Är det sant det de säger om Errol Flynn?
Att han gned in staken med paprikapulver...för att den liksom...
...skulle stimulera tjejen mer?
-Hur fasen ska jag veta det? -Ni läser ju hans biografi...
Det är sant, han gned in den med allt möjligt. Salladsdressing...
Lammfärs...
Vad sjukt.
Var gång jag undrade vad Sara såg i mig, och det gjorde jag ofta-
-kom jag fram till att det hade med hennes bokpassion att göra.
Hon var boknarkoman, vilket var tur för mig.
Jag producerade ju hennes älsklingsdrog.
-Är det där er fru? -Nej, min fru är bortrest.
-Vad gör vi här, professor Tripp? -Tar en omväg hem.
-Ta det lugnt nu. -Tack för skjutsen.
Jag bestämde mig för att glömma allt annat:
Emily, Sara, den stulna jackan och den döda hunden - och bara skriva.
Det var tänkt som en rätt tunn bok.
Runt 250, 300 sidor.
Det hade blivit lite mer...
Och jag tycktes aldrig komma till slutet.
Det fanns ett slut, det visste jag. Jag kunde nästan se det.
James... Det är ingen fara, jag tappade bara balansen.
Jag la er på golvet.
-Tack... -Så ni inte skulle svälja tungan.
Ni måste verkligen sakna henne.
Den här...nej, jag skriver i den. Det är inte Emilys.
Det finns väl en historia bakom det.
Ja då, men den är inte särskilt intressant.
Är det enkelt radavstånd på alla sidorna?
-Jag är rädd för det... -Vilken tegelstensroman.
-Hannah sa att ni skrev, men... -Men...?
Inget. Men det var ju ett tag sen Mordbrännarens dotter-
-och några av de som går på skrivarkursen, trodde att ni...
-Var slut...? -Hade skrivkramp.
-Jag tror inte på sånt. -Minsann...
-Ska jag svara? Här är glasögonen. -Tack.
Han sa inte sitt namn.
-Han som ringde. -Vad ville han?
Höra om Grady Tripp bodde här och hade en brun -66:a Ford Galaxie.
-Vad sa du, då? -Ja.
-Bra, James. -Jag trodde...
God morgon, pojkar.
-God morgon, James. -God morgon.
Jag tar en dusch.
Professor Tripp...hur kom jag hit?
Ingen vet var du bor. Hannah föreslog min soffa.
Och dessförinnan, gjorde jag nåt? Nåt dumt, alltså.
Du sköt institutionsföreståndarens hund-
-och stal hans allra värdefullaste kuriosaföremål.
Helvete... Lika bra att du gömmer dig.
God morgon.
Professor Tripp...?
Ni var med på en tillställning hemma hos paret Gaskell i går.
-Vad gäller saken? -Nån bröt sig in i deras garderob...
...och deras hund saknas. Vi undrar bara om ni såg något misstänkt?
Jag såg ingen som såg direkt misstänkt ut.
Den här studenten, James Leer... Vet ni var jag kan få tag i honom?
Jag har nog hans telefonnummer på universitetet.
-Okej, vi får säkert tag i honom. -Ha en trevlig dag.
Där är du... Jag trodde vi skulle prata.
Professor Tripp... Jag hörde vad han sa.
-Vad gör vi nu? -Ett ögonblick.
Grady? Vilken tur att du var där. Du skulle bara veta vad som hänt.
Kan du vänta lite, bara.
Får jag fråga en sak? Vart ska vi?
Jag har en del saker att göra i dag. Ska besöka min fru...
-Hon som har lämnat er? -Ja, just hon.
-Helvete också! -Ni blöder.
Fattas bara annat...
Var bor du, James? Inte ens Hannah Green vet-
-var din lägenhet ligger.
Jag blev utslängd. Nej, inte direkt - de bad mig flytta.
-Det finns väl en historia bakom det. -Ja, men inte särskilt intressant.
-Var bor du, då? -På...
På bussterminalen.
Det funkar. Nattvakten låter mig ha grejer i en trasig förvaringsbox.
Men herregud... Hur länge ska du bo där?
Ett par veckor. Det är därför jag har pistolen - att försvara mig med.
-Du skulle berättat det för nån. -Vem då?
Jag vet inte... Mig, kanske?
James berättelse lät som en dålig bok.
Jag borde undrat var den tog slut och verkligheten började.
Men jag hade annat att tänka på.
Gaskells hus såg tomt ut. Det var för att Ordfesten pågick.
Drick inte så mycket, juice är surt.
-Jag vet inte vad det är med mig. -James, du är bakis.
Vad trodde du?
Jag kommer strax.
Jag visste att jag var tvungen att prata ut med Sara.
Men för ögonblicket fick det räcka med en liten gest.
Har du dåligt samvete?
-Hur kunde du bara lägga på luren? -Jag är ledsen, det var så rörigt.
Walter är helt ifrån sig. Nån stal Marilyns jacka. Och Poe är borta.
-Jag vet. -Hur då?
En 1 2-årig polisman besökte mig.
Erkände du? De fann dina fingeravtryck i sovrummet.
-Det var snabbt jobbat... -Jag skojar - hallå!
Om i går - det är en sak jag måste prata med dig om.
-Jag vill vara med dig... -Det där kom verkligen från hjärtat.
Jag tror säkert att du vill vara med mig, men det räcker inte.
-Jag vet vad som gäller... -Jag tror inte det.
Glöm det, jag har inte bestämt mig. Angående barnet och dig.
Jag tänker inte rita en karta åt dig. Du måste hitta rätt själv.
Varför står din bil där borta? Och vem sitter i den?
-James Leer. -Vad gör han här?
Jag hjälper honom i en jobbig period.
Sån tur han har, då.
-Hon verkade ta det rätt bra. -Det blev inget lämpligt tillfälle...
-Ska vi ta en biltur, James? -Visst.
-Humboldt County...? -Kanske.
Min far får sitt av sin läkare.
-För grön starr...? -Cancer i tjocktarmen.
-Herregud... -Och ryktet sprider sig.
Mina föräldrar bor i en småstad.
-Vart bor dom? -Carvel.
-Var ligger det? -Utanför Scranton.
-Har jag aldrig hört talas om. -Det är en håla.
Tre motell och en skyltdocksfabrik. Pappa jobbade där i 35 år.
-På en skyltdocksfabrik...? -Seitz.
Det var där han träffade mamma. Hon var grillkock i kafeterian.
-Dessförinnan var hon dansös. -Vilken sort?
-Den sort de ville ha. -Hade inte hon gått i katolsk skola?
När det går utför går det utför rejält.
Du ville ju inte tappa kontrollen över dina känslor.
Jag kanske väntade på ett lämpligt tillfälle...
Jag åkte till min blivande exfrus barndomshem för att reda ut saker.
För att avsluta det rätt, så att Emily skulle må bättre.
Eller så att jag skulle må bättre. Men vad gjorde jag där egentligen?
-Nån har tryckt in huven med baken. -Hur vet du det?
Man ser ju märken efter nåns bak. Vill ni ha en? De är jättegoda!
Röker du upp hela jointen kan du käka upp kartongen också.
-Hon kanske inte åkte hit! -Jo då. Det är bara att vänta.
Under tiden får du åla dig in genom den där.
Emily har inte använt nycklarna sen hon var 15. Du är lika smal som hon.
Jag kom bara att tänka på vad vi har i bilen.
I bakluckan...
Ja visst, ja... Nu tänker vi inte på det.